TREVOR NOAH I KVÄLL - UTSÅLT
Hur är läget, New York?
Helt otroligt. Tack för att ni är här.
I kväll blir det kul.
Välkomna, allihop.
Det här är vi. Får jag säga en sak?
Det här har varit min dröm sedan jag började med stand-up.
En föreställning i New York.
Nu händer det!
Nu händer det. New York!
Ja! New York!
Jag går här!
Så trodde jag att New York var innan jag kom hit.
En stad med människor som var nära att bli påkörda.
Folk på gatan, en taxi som närmar sig, ett slag mot huven...
"Jag går här!
Vad är det med dig?
Vill du ha en kaffe?"
Jag förstod ingenting.
Men en dag skulle jag åka till New York.
Och även jag skulle nästan bli påkörd.
Jag hade en dröm och satsade. Det är svårare än det verkar.
I filmerna ser det enkelt ut.
Det ser ut som att man springer ut
och säger: "Hördu!" Sen slår man till huven och går vidare.
Det är inte så lätt.
Det handlar om tajming.
Man måste kliva ut precis när taxin är där.
Den stannar. Man slår till huven.
Om man tvekar och kliver ut för sent är bilen borta.
Det är slöseri med allas tid. Man framstår som galen.
"Jag går här!"
Om man kliver ut när taxin kommer blir man påkörd. Det är meningslöst.
"Hördu..."
"Hördu. Han gick här.
Vad är det med dig?"
Det värsta är att kliva ut för tidigt.
Det är pinsamt för alla inblandade.
Man kliver ut, bilen stannar, men man når inte huven.
"Hördu!
Kom hit.
Nej, snälla kom närmare.
Jag ska berätta en hemlighet.
Nej, jag är från Afrika. Jag har en dröm. Snälla, jag...
Jag vill bara...
Jag går här."
Jag älskar stan! New York!
Min dröm var att åka hit.
När jag kom hit tänkte jag: "Jag är här!"
Energin här är helt unik.
New York!
Jag älskar allt här.
Nåt som fascinerar mig...
...är hur mycket människor litar på trafikljusen.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Ni får inte glömma att jag är från ett land i Afrika.
Överallt i Afrika finns det trafikljus,
men vi använder dem inte.
Hänger ni med?
Det är mer av ett förslag än en order.
Det betyder inte "Stanna!" utan "Stanna?"
Det är som om en afrikan reste runt,
såg att andra använde trafikljus och tog med dem hem,
utan att veta vad det var. Han sa:
"Hörni, vi måste skaffa trafikljus."
Folk sa: "Varför?"
"Till vägkorsningar. Det bidrar till atmosfären."
Men ingen visste vad det var.
Vi bryr oss inte om ljusen. Vi litar inte på dem.
Men i New York litar folk på ljusen med sina liv.
Jag var ute och gick en dag.
Bredvid mig gick en man. Jag glömmer det aldrig.
Vi stod på trottoaren och ljuset slog om till grönt.
Jag tittade åt sidan och såg en bil...
...som körde mot oss.
Jag har ögonen på bilen. När ljuset slår om
kliver mannen bredvid mig ut i gatan.
Av ren instinkt höll jag ut handen.
Jag sa: "Det kommer en bil."
Han svarade: "Det gör inget. Det är grönt."
Jag sa: "Ja, och där är en bil.
I sten, sax, påse hade du förlorat."
Men han var självsäker.
Han sa: "Det är grönt. Kom igen."
Han började gå, men inte bara det.
Han stirrade på föraren samtidigt.
Han såg på honom och sa: "Det är grönt.
Du vet att det är grönt."
Jag gick ursäktande bakom.
"Förlåt, jag visste inte.
Jag hade stannat. Det här är nytt för mig."
Jag promenerade med mannen i 12 kvarter.
Jag har aldrig uppfyllts
av självförtroende från nån annan
som jag blev av honom.
I början av dagen...
...var jag fundersam innan jag klev ut.
Efter några kvarter med honom...
...började jag tro.
Efter åtta kvarter var det mitt sätt att leva.
Jag höll i mobilen och twittrade och sms:ade.
Jag spelade inte spel. Jag kollade upp, ljuset slog om och jag gick.
Jag brydde mig inte om en bil eller tåg körde mot mig. Jag gick bara!
Jag insåg att i USA, med en vit man vid sin sida,
kan man göra som man vill.
Man kör bara på.
Vilken spännande tid vi lever i.
Jag hade inte kunnat välja en bättre tid att komma och bo i USA.
Vilken spännande tid.
Med tanke på allt som hänt förvånar det mig
att allt inte brunnit ned.
Jag har åkt till och från USA i snart tio år.
Och...
...det positiva med det
är att jag har fått uppleva USA genom ögonblicksbilder.
Jag kände det som folket kände.
Jag fick en uppfattning om vad befolkningen gick igenom.
Och...
Jag glömmer aldrig att varje gång jag åkte till USA
så märkte jag framförallt
att afroamerikaner hade det svårt.
Jag minns min första resa.
Jag bodde på västkusten och träffade en afroamerikan i Compton.
Vi var på en ståuppklubb.
Han vände sig mot mig och sa:
"Du, Trevor.
Är du den där snubben från Afrika?"
Jag svarade: "Ja, jag är en av dem."
Han sa: "Du...
Det är en ära att träffa dig.
Jag har alltid velat träffa en afrikan. Du är grym."
"Tack," svarade jag. Han fortsatte:
"Vet du hur svårt svarta har det här?
Det finns inga jobb.
Polisen är jämt ute efter en.
Jag tänker åka till Afrika.
Jag tänker åka till Afrika med dig."
Då svarade jag: "Visst. Köp biljett så drar vi.
Vi åker."
Vi fick fin kontakt den dagen.
Några år senare...
Jag minns hur jag träffade en vacker svart kvinna.
Jag gjorde föreställningar i Birmingham i Alabama.
Kvinnan kom fram till mig efteråt.
Vi fick direkt kontakt.
Hon sa: "Trevor...
Får jag säga en sak?
Jag har aldrig träffat en främling som jag verkat känna så bra.
När du pratar om Afrika, när du säger de där sakerna,
då önskar jag att jag kunde följa med dig.
Berätta om fosterlandet. Jag vill åka till en plats jag kan kalla min,
där folk inte ser på mig som att jag inte passar in.
Berätta allt om Afrika."
Jag tog till mig det hon sa.
Jag förstod att många hade det svårt.
Vi spolar fram...
...till 2016.
Jag glömmer aldrig när Donald Trump...
...knappade in
och hade 50 % chans att bli USA:s president.
För första gången i mitt liv...
...sa vita amerikaner till mig:
"Berätta om Afrika. Hur är det där?
Låter som en plan, inte sant?
Vad är det, fosterlandet? Jag borde följa med.
Ali boma ye. Räkna med mig."
Det gäller inte bara USA heller.
Många blev överraskade över retoriken,
men om man hade vidgat sin vy
hade man insett att nationalismen växer världen över.
I Österrike och Australien.
I Storbritannien. Det var väl det Brexit handlade om?
De använde ekonomin som svepskäl,
men egentligen ville folket ha sitt land tillbaka.
Det hade inte försvunnit,
men de ville ha det tillbaka.
Människor blev intervjuade i nyheterna.
"Det är därför jag röstar för Brexit.
Det här förbannade landet har getts till hundarna.
Jag vill ha Storbritannien tillbaka.
Därför röstade jag ja. Vi vill ha vårt Storbritannien!"
Från vem?
Nästan alla är vita. Vem vill ni ha tillbaka det från?
Folk säger så konstiga saker.
"De förbannade invandrarna, de vill inget gott.
Jag avskyr invandrare. De ska återvända dit de kom från."
"Varför avskyr du dem?" "Det ska jag berätta.
För att de inte försöker vara brittiska. De försöker inte ens.
De drar hit sin egen förbannade kultur.
De tar med egen mat, pratar egna språk
och försöker ta över hela landet."
"Det tycker jag låter brittiskt."
Om det finns ett land...
Om det finns ett land i världen...
...som inte har rätt att klaga på invandring,
så är det Storbritannien.
Om man måste välja ett land.
Man måste förstå
att de har skapat problemet de handskas med nu.
De gav sig ut och koloniserade världen.
En gång i tiden kontrollerade brittiska imperiet halva jordklotet.
Inser ni hur galet det är?
De koloniserade plats efter plats.
Folk brydde sig inte om dem. Ingen letade efter britterna.
Britterna reste runt i världen
och berättade att de fanns. De knackade dörr.
"Vi är britterna. Följ oss."
Som ett uråldrigt Twitter.
Jag menar inget illa om britterna.
Jag förstår att kolonisering var populärt förut.
Många europeiska länder deltog i det, men britterna var bäst.
De var bäst, men inte för att de var onda.
Jag skyller på vädret. Det är nog orsaken.
De har dåligt väder, och det gör en till en dålig människa.
Om man tänker på saken...
Ingen från ett tropiskt klimat försökte ta över världen.
Karibiska erövrare har man inte hört talas om.
Det finns inga historier om Troy den tarvlige från Trinidad.
Sånt hör man inte.
Det behövs inte. När vädret är dåligt ger man sig ut och tar det från nån annan.
Om man bor i ett paradis behöver man inte åka därifrån.
Kan ni föreställa er det?
Två stiliga killar som slappar på en strand i Karibien.
Den ena vänder sig mot den andra:
"Darius!"
"Vad är det, Troy?"
"Jag har funderat.
Vänta, jag har funderat.
Vi borde bygga båtar,
segla världen över och tvinga alla att dansa calypso."
Det händer inte.
Det händer bara inte.
Britterna koloniserade med klass. De åkte världen över.
Vi läser om kolonisering i historieböcker och det verkar normalt.
Men när man tänker på kolonisering
är det riktigt märkligt.
Erövring är en sak. Man åker till ett land,
och tar det som är deras.
Man tar över marken och resurserna och dödar folket.
Det förstår jag.
Kolonisering... Jag gillar det inte, men jag förstår.
Men kolonisering är märkligt,
eftersom man inte bara erövrar.
Istället tvingar man folket att bli som en själv.
Det är märkligt när man tänker på var britterna gjorde det.
De koloniserade Afrika.
De koloniserade Asien. Ta bara Indien...
Kulturerna är som natt och dag.
Från ingenstans bestämde sig britterna för att dyka upp.
Tänk er hur indierna måste ha känt sig.
De sköter sitt eget. Vandrar över ett fält.
Och så vips kommer britterna ridande.
"Lystring!
På hennes majestät drottningens order har vi anlänt!
Du där! Vad heter detta land?"
"Det här landet?
Det heter Indien."
"Jag är här för att meddela
att Indien nu tillhör det brittiska imperiet."
"Jag kan med nöje berätta
att Indien ligger på samma plats som i går."
"Jag tror inte att du förstår vad jag säger.
Vi är här för att kolonisera er
på order av drottningen."
"Vem är det?"
"Drottningen.
Drottningen av England, Storbritanniens regent.
Hon har valts ut av Gud."
"Vilken Gud?"
"Gud. Den enda sanna guden."
"Det finns många gudar, min vän. Vad heter er gud?"
"Det finns bara en.
Han heter Gud. Ni ska också tillbe honom."
"Du vill att jag ska tillbe en gud men säger inte hans namn.
Vad menar du? Det finns många gudar.
Det finns Shiva, Lakshmi, Hare Krishna... Det finns många gudar!
Vad heter din gud?"
"Han heter Gud!"
"Vet du inte din guds namn?"
"Jo, Gud!"
"Är det som mamma och pappa?
Du vill att jag ska tillbe din gud men säger inte hans namn.
Hur ska jag då kunna be? På morgonen när jag vaknar,
ska jag då säga: 'Gode Gud. Jag hade hoppats att du...
Nej, inte du. En annan gud. Nej, en annan.
Fel gud. Nej, Gud. Jag pratade med...
Du har rätt. Jag skulle ha frågat efter namnet.
Nej, den andra guden.
Nej, bakom den guden. Nej, inte du i dag. En annan.
Han sa att du skulle veta vem jag pratade till.
Nej, den andra guden. Guden till...'
Och så undrar jag varför inte mina böner besvaras."
"Hur vågar du tala till mig så? Vet du vem jag är?"
"Nej. Du presenterade dig aldrig."
"Jag representerar Storbritannien."
"Jag vet inte vad Storbritannien är.
Vem gav er det namnet?"
"Det gjorde vi."
"Kallar ni er själva 'stora'?
Är inte det lite fräckt?
Borde inte ni låta andra berätta hur stora ni är?
Borde inte ni resa världen över och uträtta goda gärningar?
Sen kan folk berätta hur storartade ni är."
"Jag håller inte med. Vi visste rent instinktivt
att vi är Storbritannien!"
"Välkommen till Storindien i så fall."
"Nej, så går det inte till! Hur vågar du säga så till mig?"
"Du är den som vågar prata med mig.
Jag skötte mig själv,
och så kom du hit på en mager ko
och sa att förändringar kommer att ske.
Jag vet inte vem du är.
Du är helt klart rubbad. Du verkar inte må så bra.
Jag ville inte säga nåt, men du ser ut att svimma snart.
Du ser ut att ha dött förra veckan.
Nåt är fel med din hy. Du ser inte ut att må bra.
Om du hoppar ner kan vi diskutera saken."
"Vad pratar du om? Jag ser helt normal ut!"
"Det gör du inte.
Jag har aldrig sett nån med den ansiktsfärgen.
Du ser ut att ha lekt kurragömma med solen hela livet.
Jag vet inte vad som pågår, men så ska inte en person se ut.
Jag ser hur dina vener pumpar genom huden.
Vet du hur obehagligt det är? Det pumpar och pumpar.
Läkare behöver ingen röntgenmaskin.
De ser direkt att du har njurproblem. Hur då? Du är genomskinlig.
Det är så de vet."
"Din jävel! Vi ska styra landet vare sig du vill eller inte!"
"Vi tänker inte lyda dig. Du är vansinnig."
"Vi ska ta över landet!" "Ni ska inte..." "Vi ska..."
"Det är ert. Ta det bara.
Du är oschysst."
Så tog britterna över landet.
Så tog de över Indien.
Många år senare,
när britterna härjat färdigt, återvände de hem.
Därför var det bara logiskt att indierna,
som nu blivit britter...
...skulle resa till...
...landet varifrån de kom.
Jag förstår inte varför britterna klagar:
"Varför kommer de hit? Varför i helvete kommer ni hit?"
"Ni sa ju att det var storartat. Vi ville se det med egna ögon."
"Nej. Åk tillbaka dit ni kom ifrån!
Åk hem! Ni är inte välkomna här."
"Ni sa att vi tillhör det brittiska imperiet."
"Med 'tillhör' menade jag under oss.
Vi är britter. Ni är imperiet." "Vad menar du?"
"Vi är britterna, ni är imperiet."
"I så fall slår imperiet tillbaka.
Jag lagar mat så får ni placera oss.
Sätt fart."
De kan inte klaga.
Landet kan inte klaga.
Faktum är att ingen borde klaga.
Om man tänker på saken beror ordet "immigration" på tid i historien.
Eller hur? Du är en invandrare.
När mäter man från? Alla har invandrat nån gång.
När jag hör amerikaner säga:
"De förbannade invandrarna som kommer hit. Stick!"
Jag undrar vad indianerna tänker
när de hör folk säga så.
Eller hur?
Folk säger självsäkert:
"De är inte härifrån! Det är inte deras land!"
"Jaså, berätta mer."
"Det här är inte deras hem!"
"Jaså?"
Alla är på nåt sätt invandrare.
Det märker man när man reser. Jag brukar uppmuntra andra
att resa mer.
Det kan man aldrig slösa pengar på.
Upptäck världen.
Se en annan plats.
Upptäck en annan synvinkel.
Resor är lösningen på ignorans, och det stämmer verkligen.
Det förändrar sinnet, perspektivet, hur och vad man tror på.
En riktigt bra sak man kan göra
är att resa till ett land där de inte pratar ens språk.
Jag gillar att besöka en plats där man inte pratar engelska.
Det får en att inse hur obetydlig man är.
Man är inte universums mitt. Det finns en värld bortom dig.
Jag försöker ofta göra det.
Jag besöker engelskspråkiga länder,
men också länder där man inte pratar engelska.
Som nyligen, när jag besökte Skottland.
Och...
Återigen...
Jag hade det jättebra.
Det var vackert. Kulturen var annorlunda.
Spännande historia.
Där fanns de skotska högländerna.
De har vackra slott, hundratals år gamla och perfekt bevarade.
På gatorna spelar män säckpipa i kilt.
Det finns inga svarta.
Inte på ett dåligt sätt, utan på ett sakligt sätt.
När jag säger att det inte finns svarta så menar jag inget annat.
Det finns ett bra och dåligt...
Det går bra att säga: "Det finns inga svarta."
Men på vissa platser säger man: "Det finns inga svarta..."
Hajar ni?
Då har det hänt nåt dåligt. Man märker det när man kommer dit.
Som i Australien... Där finns det inga aboriginer.
När man kommer dit utbrister man: "Australien!
Vänta, var är alla svarta?"
De svarar: "Inte vet jag. De stack."
Man märker att nåt gått fel.
I Skottland är det inte så.
I Skottland finns inga svarta. Det ligger för långt norrut.
Långt norrut fanns inga svarta. Det är inte mycket som är svart.
Ju längre norrut, desto vitare blir saker.
Människorna, julen, björnarna. Allt förändras.
Om man frågar en skotte: "Ursäkta, är du rasist?"
Då svarar han: "Vet inte.
Jag har aldrig försökt."
Jag hade jättekul i Skottland. Jag var i Glasgow en vecka.
Jag åkte bil, och varje dag
försökte jag hitta svarta. Jag lekte en lek för mig själv.
Varje dag satt jag och tänkte: "Svart person, svart person...
Nej, staty. Svart person...
Nej, min spegelbild. Svart person..."
Inga svarta nånstans.
Därför är det viktigt att resa.
Jag hade inte varit på en plats utan svarta förut.
Det fick mig att inse att det finns ett problem
som jag brottats med länge.
Nu hade jag äntligen fått svar.
Det problemet...
...rörde James Bond.
Jag är ett stort fan av 007. Med rätt att döda.
Alltid gillat det. Det började med Pierce Brosnan.
Sen såg jag de med Connery och Lazenby,
fram till Daniel Craig. Jag älskar James Bond.
När jag fick reda på att Daniel inte längre ville spela Bond
blev jag förkrossad.
Tills jag fick veta
att överst på ersättarlistan...
...fanns en man vid namn Idris Elba.
Jag flippade ut.
Man kan rent av höra kvinnorna... Ni vet?
Det är vad James Bond behöver. En kvinnokarl och karlakarl.
Det har Idris. Han är stark och charmig.
Han har rösten. "Ni vet, Idris Elba.
Idris Elba, eller hur?" Han passar som en stilig spion.
När de gick ut med det blev alla upprymda,
tills kommentarerna började välla in.
"Idris Elba, James Bond."
Bland kommentarerna stod det: "Fast...
...Idris Elba kan inte spela James Bond."
"Varför inte?"
"För att..."
"Hans huvudform? Vad menar du?"
"Nej, för att..."
"Varför då?" "För att han är svart!
James Bond kan inte spelas av en svart!"
Sen exploderade internet.
"Rasism!"
Jag gav mig direkt in i det hela.
Jag förstod inte ens hälften, jag hoppade bara in.
Om nån säger "rasism" utbrister jag direkt: "Rasism!
Ni får förklara sen. Rasism!"
Jag undrade: "Vad fan är det som pågår?"
"Idris Elba kan inte spela Bond för att han är svart, och Bond är vit!"
Då svarade jag: "Bond är en påhittad figur.
Vem som helst kan spela honom!"
De svarade: "James Bond är baserad på en riktig man,
och han var vit. Därför ska en vit spela honom."
"Det är orimligt. Tänk på saken.
Jesus var tekniskt sett svart, men han spelas av vita.
Jag förstår inte din poäng.
Jag har ändå blivit välsignad.
Jag förstår inte vad du menar."
De sa: "Ni får inte!" Jag sa: "Rasism!"
"Ni får inte!" "Rasism!"
Sen åkte jag till Skottland.
Jag insåg att jag möjligtvis...
...inte hade tänkt igenom argumenten ordentligt.
Jag gillar Idris Elba. Jag vill se honom som Bond.
Men James Bond verkar oftast på platser som Skottland,
Storbritannien och Europa.
Det är där superskurkar väljer att bo.
Det beror nog på skatten.
Vad man än tycker om problemet måste man medge...
...att det vore väldigt svårt...
...att vara spion...
...när man är den enda...
...svarta personen i stan.
Din existens motverkar ditt syfte.
Det är inte omöjligt,
men det vore den svåraste Bond-filmen att göra.
Kan ni föreställa er det?
Idris Elba, James Bond, spränger skurkens tillhåll i luften
och kör motorcykel in till Edinburgh.
Skurkarna följer efter honom. De drar vapen och börjar skjuta.
Jakten är igång.
Bond hoppar av motorcykeln,
springer mot torget. Skurkarna följer efter.
Han skakar av sig dem, försvinner in i en gränd,
kommer ut på andra sidan, hittar en marknad,
virar en halsduk runt huvudet och ansluter sig till en grupp munkar.
Skurkarna hinner ifatt.
"Där är han!"
James Bond skakar av sig dem, hamnar nån annanstans,
kommer ut på andra sidan, hittar en knutpunkt,
tar en buss åt ena hållet,
tar en spårvagn åt det andra.
Skurkarna hinner ifatt.
"Där är han!"
Filmen är slut efter tio minuter.
I slutet står Bond och flåsar i en gränd.
"Hur hittade ni mig?"
Många scener skulle gå förlorade.
Som den scenen där James avslöjar sitt namn.
Ni vet scenen i kasinot man väntar på? Han är klädd i smoking
och spelar en runda baccarat.
Idris Elba går fram till bartendern
och beställer.
"Bartender,
min martini ska vara skakad, inte rörd.
Jag heter..."
"James Bond. Jag vet."
"Ursäkta, har vi träffats?"
"Nej.
Jag hörde att en spion var i stan.
Antog att det var du."
"Vad avslöjade mig? Sättet jag klär mig?"
"Det är bara nåt med dig."
"Som vadå?"
"Du vet..."
Det blir svårt.
Det var kul i Skottland.
Jag lärde mig nåt nytt varje dag.
En sak vill jag dela med mig till er.
Jag hoppas att ni slipper uppleva samma olycka.
Om ni åker till Skottland
och nån vill ta ett glas med er...
Tacka nej.
Skottarna är inte som vi.
Vi dricker för nöjes skull.
Skottarna dricker för att dö.
Förut trodde jag att de hade en dialekt.
Men det är bara människor som i århundraden försökt hålla ner spyan.
Det är allt.
"Okej, vad...
Ni grabbar drack aldrig..."
Jag begick det misstaget. Jag turnerade i Edinburgh.
Efter en föreställning
lämnade jag scenen, och min vän Mick väntade backstage.
Han sa: "Hur gick det?" Jag sa: "Bra, Mick. Själv?"
"Inte så illa.
Jag och grabbarna tänkte dra till puben. Vill du följa med?"
Jag svarade: "Nej, jag dricker inte. Jag tänkte dra hem."
"Det är ingen fara. Vi tänkte mest umgås.
Det blir bara en gnutta."
Han övertygade mig. Skottarna är bra på det.
"Bara en gnutta?"
Det låter riskfritt, eller hur?
"Bara en gnutta?"
Det låter som väldigt lite. "En gnutta.
Ja, en gnutta." Det får allt att låta ofarligt.
Vad hände i Nagasaki? "De släppte en gnutta atombomb."
Det låter inte så illa. "Bara en gnutta att dricka."
Jag sa: "Vi dricker en gnutta." Jag följde med.
Vi gick till puben.
Jag minns ingenting.
Jag minns att jag vaknade upp i sängen,
halvt påklädd. Skjortan låg på golvet.
Byxorna var på.
Vänster sko också.
Höger sko låg på kudden.
Huvudet dunkade.
Ni vet när man hör hur hjärtat slår i huvudet.
Jag reste mig och mådde fruktansvärt.
När jag reste mig...
När jag reste mig kände jag
att spyan var på väg. Jag kände det.
Jag kände hur den rörde sig...
Men jag höll ner den.
En sak ni ska veta om mig är att jag inte spyr.
Nu vet ni det. Jag spyr inte. Jag behärskar mig.
När jag ser folk som spyr tänker jag: "Du är svag.
Behärska dig. Du är svag."
Det är min kropp, mitt tempel. Jag bestämmer.
Kroppen försökte, men jag sa ifrån.
Kroppen försökte verkligen,
men jag sa: "Nej! Andas!"
Jag hade kontroll.
Jag gick ut i köket för att göra frukost.
Jag hällde upp mjölk till flingorna,
och min kropp sa: "Jo, Trevor..."
"Vad är det, kompis?"
"Gör det nåt om jag rapar?"
"Självklart inte. Du rapar jämt."
"Jag tänker rapa precis nu.
Det är bara ett vanligt rap."
"Varför varnar du mig?
Du brukar aldrig varna. Du rapar bara."
"Det är ett vanligt rap. Du behöver inte oroa dig."
Då sa jag: "Okej, rapa på."
"Nu kommer det." Och min kropp...
Men jag stängde munnen, och det stannade där.
Visst. Döm mig, bara!
Döm mig. Ni känner bara till smaken för att ni är alkoholister.
Och ni dömer mig. Vi har alla gjort det. Det är så man gör det med stil.
Man håller det i munnen och sköter resten på toaletten.
Jag hade spyan i munnen och sprang till toaletten.
Det var hemskt att spy.
Jag dricker inte ens.
Att spy är nu ännu en anledning till att inte...
Och när man spyr...
Det värsta är när det inte kommer nåt.
Ni vet när man är färdig, men ändå...
Då inser jag att människor inte är så utvecklade som vi tror.
Kroppen och hjärnan... Det finns inget kvar.
Det finns inget kvar, men ändå...
Det finns inget.
Man står i en viss ställning. Det är inte vackert.
Ingen ser tuff ut. Det är likadant för alla.
Alla står i samma ställning. Man kan inte spy snyggt.
Ingen gör så här.
Ingen. Vi blir alla förminskade...
...till en hög av smärta.
"Det är över. Det är öv...
Vad jobbigt det är. Det finns inget kvar.
Varför inser du inte...
Snälla, jag dör.
Jag vet inte ens vad..."
Sen kom det blod.
Det var inte bra.
Jag fick panik och trodde att jag hade inre blödningar.
Jag behövde ett sjukhus.
Jag ringde Mick och sa: "Var är du?"
"Hemma. Vad är det?"
"Jag behöver hjälp. Jag drack för mycket i går."
"Jaha, och?"
Jag sa: "Jag spydde massor i morse." Han svarade: "Okej. Och?"
"När jag spydde kom det blod."
"Jaha, och?"
"Det är allt. Det kom blod ur munnen."
"Tråkigt att höra, Trevor.
Vad tänker du göra nu?"
"Jag tänker åka till sjukhuset."
"Det behövs nog inte.
Var det mycket blod?"
"Minsta mängd blod är mycket."
"Jag hör vad du säger, men var det mycket eller bara en gnutta?"
Mick tog mig inte till sjukhuset.
Istället kom han över med bananer och vitt bröd.
Han tvingade mig att äta.
På kvällen hade jag en föreställning.
Jag var urusel. Det gick jättedåligt. Efteråt lämnade jag lokalen.
Och vem väntade på mig utanför?
Min goda vän Mick.
Han sa: "Hur gick det?"
Jag svarade: "Jättedåligt.
Jag trodde att jag skulle dö."
Han sa: "Vad tråkigt.
Vill du prata om det över en öl?"
"Va?" "Ja, vi kan dricka en gnutta."
Jag sa: "Det blir ingen gnutta. Det blir aldrig en gnutta igen."
"Vad menar du?"
"Jag trodde att jag skulle dö, Mick. Jag tänker inte dricka."
"Var inte sån. Du hade bara endålig dag."
"Ja, och jag vill gärna leva en dag till. Jag följer inte med."
"Trevor, var inte..."
Jag sa: "Var inte vadå?" Då sa han: "Var inte en fitta nu."
Där tappade han mig.
Jag förstod vad han försökte göra. Killar gör det jämt.
När de säger: "Var inte en fitta..."
Det antyder att man är vek.
Var inte en vagina.
Vaginor är veka. Var inte en fitta.
När en kille säger så gör man som han vill.
"Var inte en fitta nu. Fittor är veka."
Trots det...
Enligt min erfarenhet...
...är fittor nåt av det starkaste
som jag nånsin stött på.
Var inte en sån fitta?
Har du nånsin stött på en fitta?
Vaginan är nåt av det starkaste...
Vaginor kan starta revolutioner och avsluta krig.
Till och med fysiskt
är vaginan nåt av det starkaste som nånsin funnits.
Den går i princip inte att förstöra.
Många män här har historier om hur de en gång besegrat fittan.
Låt mig säga en sak. Det har de inte gjort.
Fittans ägare kan ha gett dig intrycket av
att du besegrat den, men den lever och mår bra, mina vänner.
När nån säger så
svarar jag: "Inser du inte hur otrolig vaginan är?
Förstår du hur stark den är?"
Det finns ett skäl till att män velat stoppa den.
Vaginan är skrämmande stark.
Människor kommer från vaginor.
Människor ploppar ut,
och den fungerar fortfarande efteråt.
Inser ni hur imponerande det är?
Det kanske bara är jag. Hajar ni, New York?
En människa kommer ut...
...ur vaginan.
Och även efteråt
fungerar den, trots att en människa har passerat.
"Tycker du att den är vek? En människa har passerat den.
Om man sätter sig på en penis fel så går den sönder."
"Var inte en penis," borde det heta.
"Var inte en fitta."
Jag önskar jag vore en fitta.
Allvarligt?
Det borde heta: "Var inte en penis."
Jag lärde mig så mycket i Skottland.
Vacker plats, vackra människor, spännande kultur.
Jag gillade att försöka lära mig deras dialekt.
Jag är dålig, men det gör inget. Det är roligt.
På resor brukar jag prata med människor med deras dialekt
och se om nån avslöjar mig. Det är en av mina favoritlekar.
Om jag går in i en butik i Edinburgh säger jag:
"God dag.
Jag skulle vilja köpa ett par skor."
Expediten svarar: "Var kommer du från?"
"Från Skottland."
"Okej, vilken del?"
"Johannesburg."
Jag gillar dialekter. Inte bara för att de låter roligt
och för att det är intressant.
Jag blir imponerad över
vilken makt uttal har över oss och våra hjärnor.
När en person talar på ett visst sätt förändras vår uppfattning om den,
på gott och ont.
Det sker hela tiden. Folk börjar prata med en på gatan,
och man ändrar åsikt direkt.
Ta bara världsledare. De talar på ett sätt och man får en annan uppfattning om dem.
Barack Obama är ett bra exempel på det.
Obama var den ballaste presidenten
som nånsin funnits.
Precis allt han kännetecknade.
Självförtroendet, leendet, stilen.
När man ser Barack... Det sitter i detaljerna.
Hur han kliver ut ur Air Force One.
Han gjorde det på ett unikt sätt.
Vanligtvis kliver presidenten ut på ett alldagligt sätt.
Det finns ingen klass eller finess. De går bara ut.
Men Barack...
Han klev inte ut, han framträdde.
Det var som om han lämnade planet
och hamnade i en musikvideo.
Han gjorde liksom så här.
Sen gick han nedför trappan, på sitt alldeles egna sätt.
Varje gång han satte foten i marken
var det som att han skulle inleda första versen.
Du bruden
Jag vill ha dig här
Du ska få min Obamacare
Jösses.
Obama är hur ball som helst.
Han hade gångstilen, sättet att prata...
Det var nåt som många inte förstod med Barack Obama.
Hans sätt att prata.
Det fick honom att sticka ut. Han talar på ett sätt,
med en röst, som gör en uppmärksam
och man får en viss uppfattning om honom.
Det är sättet han pratar på.
Jag vet inte hur många som insett det,
men Nelson Mandela gjorde likadant.
Precis.
Det man hör i Obamas röst är
att det är rösten hos en första svart president.
Många märkte inte det
eftersom han var USA:s första och sista första svarta president.
Det finns inget att jämföra med. Jag har haft tur...
Jag har bott i två länder som haft sin första svarta president.
Nelson Mandela och Barack Obama.
Jag vet vad jag pratar om.
De har samma sak i rösten. Det är svårt att höra
eftersom Mandela var sydafrikan och äldre.
Men de hade samma sak i rösten. När Mandela sa nåt
blev rummet tyst.
Man kunde ta på stämningen.
"Jag tycker...
...att varje människa, oavsett hudfärg,
ska ha samma rättigheter, och de ska aldrig tas ifrån dem igen.
För de som motsätter sig det säger jag: 'Aldrig,
aldrig igen.'"
Alla flippade ut.
Man fick gåshud. Han hade nåt speciellt.
Det var menat att Mandela skulle bli stor, med den rösten.
Han hade inte kunnat bli en vanlig person med en sån röst.
Man kan inte bli vanlig med en sån röst.
Det är ens öde att lyckas. Man kan inte gå på gatan och säga:
"Och en Kit Kat, tack."
Nej.
Rösten är så unik. Det går inte att skämta. Ska man busringa?
"Vem fan är det?" "Det säger jag inte."
Det funkar inte.
När Nelson Mandela drog ett skämt,
på en presskonferens eller så, skrattade ingen.
Alla trodde att en man som suttit inlåst i 27 år
inte kunde skämta.
Ändå gjorde han det. Han var fortfarande sig själv.
Men det berodde delvis på rösten.
Om han drog ett skämt lät det för storslaget för att nån skulle skratta.
Det gällde allt han gjorde. Han kunde säga: "Knack, knack."
Då sa folk: "Släpp in honom!"
"Nej.
Ni ska säga 'Vem där?'"
"Det stämmer. Vi borde alltid fråga oss 'Vem där?
Vem här? Vilka är vi?' Herregud!"
Det berodde på rösten. Den första svarta presidentens röst.
Jag glömmer aldrig när jag såg en bild...
...från dagen då Barack Obama träffade Nelson Mandela för första gången.
Det är en fin bild. Man ser deras silhuetter.
De är i Chicago. Mandela sitter i en stol.
Barack Obama lutar sig över honom. Det var länge sedan.
Det var innan Obama ens var tilltänkt som president.
Han var ny senator. Bara några få kunde hans namn.
Han körde sin egen bil.
Hans assistent satt bredvid.
Den dagen fick de höra att Mandela skulle vara i Chicago.
Obama hade alltid velat träffa honom.
Han skyndade sig dit. Han var den sista Mandela träffade.
Den sista för dagen.
Jag föreställer mig Mandela i sitt rum,
och hans assistent som säger:
"Mr Mandela, jag vet att vi var klara,
men tyvärr är det en person som vill träffa er."
Han svarar: "Jag är trött, Zelda. Kan vi inte åka?"
"Jag vet att ni vill åka, mr Mandela,
men ni borde träffa denne unge man.
Han heter Barack Hussein Obama."
"Barack Hussein Obama?
Är han amerikan?"
"Ja, det stämmer."
"Han kommer att få det svårt.
Var är han?"
"Han står här utanför."
"Visa honom in. Visa Barack in."
"Okej, jag kommer snart." Och så gick hon mot dörren.
Hon sa: "Mr Obama, mr Mandela tar emot nu."
Barack gick in. Han var glad över att få träffa sin idol.
Mandela satt på en stol. Han vände sig om.
"Unge Barack. Hur står det till?"
Barack svarade: "Jäklar. Nelson Mandela.
Det är mitt livs sjukaste dag! Jag kan knappt tro det!
Jag fattar inte att jag får träffa Mandela.
Jag har alltid önskat mig det. Jag vill bli som du.
Jag läser dina böcker.
Jag ska bli president.
Jag ska vinna folkets röster.
Jag ska bli USA:s första svarta president!"
Då sa Mandela: "Inte med den rösten.
Du skrämmer de vita."
"Det här är mitt livs bästa dag, Mandela.
Jag fattar inte ens... Jag vill lära mig. Hur ska jag göra?
Hur gör jag? Hur blir jag den första svarta presidenten?"
"En sak i taget.
Du måste förändra din röst.
Du låter inte som om du ska leda nåt."
"Jag förstår inte vad du menar."
"Du pratar så snabbt.
Tala långsammare.
Du blir inte jagad längre."
"Det har aldrig slagit mig."
"Tala långsammare."
"Jag antar att jag pratar snabbt ibland.
Jag kanske kan..." "Ännu långsammare."
"Jag kan prata långsammare. Mycket långsammare.
Duger det här?"
"Det var bättre. Nu behöver du bara se till
att tala med rätt tonfall."
"Varför är det ett problem?"
"Tänk om jag skulle prata så här.
Tror du att nån hade röstat på mig då?
Nej. Jag hade fortfarande suttit inlåst.
Ge mig lite bas."
"Okej, jag kan försöka...
Jag kan försöka prata med bas. Är det..."
"Ännu lägre."
"Jag kan gå lägre. Duger det här?"
"Ännu lägre."
"Lägre. Långt ner.
Jag kan prata så här."
"Det var bättre.
Nu nåt viktigt:
För att bli den första svarta presidenten måste ditt tempo...
...vara kraftfullt.
Varje ord...ska verka...som det sista...
...du nånsin kommer att säga."
"Vilka bra råd, mr Mandela.
Låt mig försöka...
...prata på det sättet.
Är det bra så?"
"Mycket bra.
Jag känner det.
Och nu den magiska ingrediensen.
För att bli den första svarta presidenten måste du tala med en heshet."
"Nej, mer heshet."
"Så, ja. Nu förstår du."
"Det räcker. Du har det nog nu.
Säg efter mig.
USA."
"USA."
"Nej. Tala med hes röst. USA."
"USA." "USA."
"Ja! Jag känner det.
Säg: 'Det här är mitt land.'"
"Det här är mitt land." "Ja!
Det här är min dröm!" "Det här är min dröm!"
"Ja, jag känner det.
Du kommer att bli den första svarta presidenten."
"Tror du att vi klarar det?"
"Vi klarar det." "Vi klarar det."
"Du har lyckats.
Ge dem vad de tål, nigga."
Jag hoppas i alla fall att det gick till så.
Det är skrämmande
att tänka på att sättet man pratar på...
...kan staka ut och förändra ens liv.
Det pågår än i dag.
Det är skälet till världens immigrationsproblem.
Det handlar inte om immigrationen, utan en rädsla för nåt annorlunda.
Folk som är emot invandrare
menar inte invandrare som ser ut och låter som de.
De menar invandrare med andra språk och som ser annorlunda ut.
En brytning har en bibetydelse.
Man tror sig veta om nån är smart eller dum genom brytningen.
Men en brytning mäter inte intelligens.
Det är bara nån som talar ditt språk annorlunda.
Brytningar har bibetydelser. Det kan vi inte förneka.
Ta bara fransmännen. Vi tror att de är romantiska.
Varför? På grund av deras brytning.
De låter så här.
"Jag tänkte att vi kunde...
Hur säger man? Efteråt kanske vi kan..."
"Gud, vad sexig han är."
Brytningar avgör hur vi ser på människor. Detsamma gäller ryssar.
Ryssarna är världens mest fruktade människor.
Varför? På grund av sättet de pratar på.
Det kvittar vem du är, när en ryss pratar känner du dig obekväm.
De behöver bara öppna munnen: "Jag ska döda dig, krossa dig.
Jag ska förinta din familj."
Även om de säger nåt snällt låter det mekaniskt och farligt.
"Fluffiga kaniner och nallebjörnar.
Glad alla hjärtans dag."
Det låter som ett hot.
Bråka inte med ryssarna. Vem du än är,
bråka inte med ryssarna, inte med den brytningen.
Hela världen är rädd för ryssar.
Det är nåt med sättet de pratar på. Folk blir livrädda.
Man ser det varje dag.
Ta bara OS.
Ryssarna hade dopat sig de senaste fyra, fem olympiska spelen.
Den olympiska kommittén stängde av dem, utan tvekan.
När de var i Zürich.
"Vi på den olympiska kommittén
anser att Ryssland inte längre får delta i OS,
på grund av dopning.
De är inte längre inbjudna att delta i OS i Rio,
och avstängda tills vidare. Tack så mycket."
Ryssarna sa: "Vad sa du?"
"Sanningen är att OS är för alla.
Ni får komma när ni vill.
Vem är jag att stänga av er, ja?
Det här är för oss alla. Okej. Vi ses i Rio.
Auf wiedersehen. Hej då."
Alla är rädda för ryssarna.
Det märks i geopolitiken.
Se hur det gick för Ukraina.
Ryssland tog en del av ett annat land.
De annekterade Krimhalvön, utan anledning.
Helt plötsligt sa ryssarna: "Det här gillar jag."
Och vad gjorde resten av världen?
Man bråkar inte med ryssarna. Världens mest skrämmande folk.
Vet ni hur jag vet det?
Jag har lärt mig att bryta på ryska.
Jag har lärt mig att använda den energin i goda syften.
Jag kan berätta det här för er.
Jag tycker inte om att vara ensam hemma om natten.
Det jag menar är att jag är mörkrädd.
Jag vet att det är fånigt att vara mörkrädd.
Det finns inget där, nio gånger av tio.
Jag ligger och sover...
...och mitt i natten vaknar jag och måste kissa.
Då ställs jag alltid inför samma dilemma.
På väg till badrummet, ska jag tända lampan och bli klarvaken?
Eller ska jag låta det vara släckt och skita på mig?
Jag velar alltid.
Jag har börjat låta det vara släckt.
Istället pratar jag med mig själv med rysk brytning.
Knäppt, men jag känner mig trygg.
Jag känner mig skräckinjagande om natten.
Kl. 03.00 går jag barfota till toaletten
och säger: "Jag är en stor pojke som måste kissa.
Inga problem här. Dags för pottan."
Det gör mig trygg. Ett monster under sängen hade sagt: "Är han ryss?"
Det är nåt med rysk brytning.
Alla kvinnor i publiken måste lära sig den.
Man läser ofta om det. Mina tjejkompisar,
familjemedlemmar och andra kvinnor blir jämt antastade.
Kvinnor är sårbara. På gatorna visslar män efter dem.
På kontoret tafsar folk.
Vissa tror sig äga den kvinnliga figuren.
Vi kan inte lösa det i morgon, men om ni lär er rysk brytning
försvinner hälften av era problem.
När ni hamnar i en utsatt situation...
Ni kanske väntar på en drink vid baren.
En obehaglig snubbe kommer fram och börjar gnida sig mot er.
"Läget? Vill du dansa?"
"Nej, tack. Jag ska bara ta en drink."
"Kom igen. Dansa med mig, bruden." "Nej, tack. Jag vill inte dansa.
Jag väntar på mina vänner."
"Kom igen. Du vill ju ha mig
Jag vill ju ha dig Kom igen!
Du vill ju ha mig"
"Jag vill inte dansa med dig!"
"Du behöver inte vara en subba för det!"
När det händer, mina damer, bli inte rädda.
Ta fram ryskan inom er.
När han säger: "Var inte en sån subba!"
Då säger ni: "Vill du se på subba?"
Sen är det klart.
Besinna er och gå därifrån.
Det funkar i alla lägen.
Var som helst. På jobbet, på gatan eller hemma.
Det behöver inte vara på liv eller död. Lätt irritation räcker.
Nästa gång du försöker sova,
men det går inte för att en kåt kanin ligger bakom dig...
...och torrjuckar.
Ni känner igen er.
Alla här känner igen sig.
Ni kvinnor är dödströtta och vill bara sova.
Och han är bakom er.
"Älskling.
Älskling.
Älskling."
"Vad är det?"
"Sover du?"
"Jag försöker. Vad vill du?"
"Jag vill ha dig. Jag har velat ha dig hela kvällen.
Jag vill verkligen ha dig. Du är så het.
Nattlinnet och papiljotterna... Jag vill verkligen ha dig."
"Tack för komplimangen, älskling,
trots papiljotterna.
Kan vi prata om det här i morgon?
Jag är jättetrött. Är inte du det?"
"Jag är aldrig trött för dig. Jag vill ha dig nu."
"Snälla, vi gör det i morgon. Jag är jättetrött.
Jag vill bara sova."
"Du kan sova om du vill.
Det gör inget."
"Jag tänker inte..."
Låt mig bara säga att män är kräk.
Å alla mäns vägnar ber jag om ursäkt. Vi är vidriga kräk.
Var och en av oss.
"Jag tänker inte sova. Vad är det med dig? Vad menar du?"
"Vadå? Jag vill bara ha dig."
"Jag är trött." "När vi åkte hem sa du:
'Det var kul.'
När vi körde hem sa du: 'Jag kan knappt bärga mig.'"
"Jag vet, men sen la jag mig i sängen.
Jag insåg inte hur trött jag var. Snälla. Jag lovar att jag inte..."
"Du gör alltid så här. Vad ska jag göra nu?
Se på mig. Vet du hur det är att ha blåa kulor?
Vad ska jag göra med det här?"
Jag gillar hur män pratar om stånd
som om det är en vara man inte kan lämna tillbaka.
Sen säger han: "Vad ska jag göra med det här?
Jag har öppnat det. Det går inte att lämna tillbaka. Vad ska jag göra?"
När det sker bråkar du inte med mannen,
utan med hans kåthet.
Det blir ett bråk som förstör hela veckan, kanske månaden. Låt det inte ske.
Använd ryskan istället.
När han tappar humöret...
"Du gör jämt så här. Du stöter bort mig."
Då säger du: "Okej. Visa mig vad penisen kan. Kom igen.
Sätt igång."
Sen är det klart.
Problemet löst.
Till och med penisen hade tyckt: "Du har rätt.
Jag sa det, men han lyssnade inte. Jag vet inte varför det blev så här.
Han sa att det var fest på gång, så jag dök upp.
Han sov, men kunde vakna till, men jag ville inte väcka honom.
Jag är uppe om natten men väcker inte honom.
Jag vet inte varför han väckte dig.
Jag ska ta det lugnt. Jag hade lite att göra. Gå och lägg dig.
Jag respekterar dig. Jag har saker att göra på jobbet.
Du vet var jag är. Han skulle inte gjort så.
Jag vill be om ursäkt. Du borde inte behöva
bli pressad av en man."
Sen är det klart.
Så ska ni göra.
Ni behöver bara en rysk brytning.
Världens farligaste brytning.
Men ändå...
...konstigt nog...
...blir jag inte alls rädd av det ryska språket.
Det är riktigt märkligt.
Rysk brytning skrämmer mig,
men inte det ryska språket.
Ett språk är det nån annan talar.
En brytning är när jag tolkar hur en person använder mitt språk.
Det är nåt helt annat.
Jag var ute och gick.
En ryss pratade i telefon på engelska.
Det lät som om det handlade om droger.
Sen bytte han till ryska. Då hände nåt märkligt i mitt huvud.
Han sa: "Vlad, killarna måste vara där klockan tre.
Hör av dig när du har paketet.
Efteråt låter jag dig veta... Nej, Vlad. Hör på.
Nyet, Vlad."
Det var riktigt märkligt.
I mitt huvud förvandlades han omedelbart
från en internationell brottsling till en invandrare.
Jag var inte rädd längre.
Han blev en helt vanlig person. Ryska skrämmer inte mig.
Ryska påminner om en dj som scratchar en skivspelare.
Så låter ryska i mina öron.
De scratchar fram engelska: "Vlad, killarna måste vara där klockan tre.
Hör av dig när du har paketet.
Killarna får ringa mig efteråt.
Tänk inte på det. Jag hör av mig. Nej, Vlad. Hör på."
Ryska är allt jag hör.
Ni har varit fantastiska. Tack för att ni kom.
Det var jättekul att vara här.
Ni har fått en dröm att gå i uppfyllelse.
Tack till alla er som kom hit i kväll.
Tack och god kväll.
SHOWEN SPELADES IN LIVE